Külső, kijelző, csomagolás
A Deutsche Telekom közbenjárásával rajtolt el az Android másfél évtizede: a T-Mobile G1, vagyis a HTC Dream volt az első fecske a világon, a T-Mobile Pulse pedig Magyarországon. Sok olvasónk emlékszik az okostelefónia előtti időkre könnybe lábadt szemekkel, ám felnőtt közben egy olyan generáció, amelyik amióta csak az eszét tudja, mindig találkozott zöld robotos telefonnal az operátori kínálatban.
A szolgáltatói márkajelzésű mobiloknak több előnye is van: a kedvezőbb ár, a saját hálózatra optimalizált modem és olyan hardveres-szoftveres extrák, melyeket a szolgáltató az adott piac igényei szerint biztosít. Mondjuk az 5G-s T Phone / T Phone Pro ár/érték aránya nem lett az igazi két éve, ám berobogott a magentások új generációja a belépőszint tetejére árazott T Phone 2 és a középkategóriás T Phone 2 Pro személyében és a Wingtech bérgyártásában.
Kezdjük a jó hírrel: a 90 ezres, 4/64 GB-os T Phone utódja mindössze 60 ezer forintba kerül kötelezettségvállalás nélkül és 20 ezerbe kétéves hűséggel, ami igazán megnyerő az elmúlt időszak inflációs pofonjai után. A keretbe ráadásul nem csak a versenyképes Snapdragon 6 Gen 1 chip, az 5G modem, a hibrid dual nanoSIM és microSD foglalat, a sztereó hangszóró vagy a ritka jack kimenet és barométer fért bele, a dizájnra is jutott figyelem.
Oké: a kameracseppes előlapra annyi káva került, hogy azzal a HTC Dream A4-es fotóját be lehetne keretezni, a lényegre törő, minőségi műanyag kivitel viszont egyszerűségében nagyszerű a túloldalon. Az 50 megapixeles főkamera, a mélységérzékelő, a makróegység és a LED villanó egyenként emelkedik ki anélkül, hogy a dizájnnak Samsung utóíze volna, ahogy a T logó és a pár minősítési felirat sem tolakodik.
A világosszürke (tulajdonképpen fehér) kivitelhez társított, magenta színű bekapcsoló nem csak az önreklám: vele a stílus és a fürge ujjlenyomat-olvasó is megvan. Azért viszont kár, hogy sikerült mindezt csúszós és 167,46 x 77,4 x 9,1 milliméteren kétkezes köntösbe csomagolni – az én jókora tenyeremmel is csak a 6,6”-es panel felét érem el ujjgimnasztika nélkül.
Az ezüstszínű keret jobbra a billentyűkkel, alul a hangszóróval, a Type-C porttal és a 3,5 mm-es kimenettel, balra a SIM tálcával, felül pedig a mikrofonnal ügyesen imitál fémkivitelt, csak az antennakilépő hiánya árulkodik az erős szorítást némán tűrő plasztikról, és bár 206 grammon a T Phone 2 vaskos, IP54 alapon legalább por- és cseppálló, 5000 mAh-s telepe pedig jókora. 15 watton sajnos elég lassú a töltés és nincs adapter, tok vagy fólia a fiókszerűen kitolható dobozban, csak tű, kábel és leírás.
Szégyenkezni azért sem kell: megvan a hibátlan rendszerfordítás, érkezik az Android 15 és 16, valamint öt évig kapunk biztonsági hibajavításokat. A Telekom a készülék alacsony ökológiai lábnyomára is büszke, ám valahol muszáj volt spórolni, hogy a százezres T Phone 2 Pro árának felébe beleférjenen, így pedig nem csak az optikai képstabilizátor, a vezetékmentes töltés, a WiFi 6E modem vagy a nagyobb tároló ugrott, a jófajta AMOLED panel is.
Nagyon kevés a fényerő teli napfényben [+]
Hiába tűéles és 120 Hz-es a 6,6”-es LCD képernyő, ha oldalról ránézve gyorsan csökken az az alacsony fényerő is, amely szemből sem túl magas. Régi fénymérőnk távozását megkönnyezve és az új eszközre várva nincsenek pontos adataink, ám egy 400 nites Ulefone mellett alig tűnt világosabbnak a T Phone (talán 450 nitet tud), úgyhogy muszáj napfényből árnyékba húzódni az értelmes használathoz, ami ugye fotózás közben nem opció, hacsak nem akarunk a fák takarásában komponálni.
Ez kikerülhető baki lett volna a képátlóból áldozva és fényesebb panelt választva, mert máskülönben a színek és a kontrasztok rendben vannak, akárcsak az érintési érzékenység és a gesztusvezérlés. A rezgőmotor közepes, és újfent baki, hogy a vastag keretre csak 8 megapixeles kamera, beszédhangszóró, fénymérő és közelségérzékelő fért, értesítő LED nem és mindig aktív kijelzés sincs.
A cikk még nem ért véget, kérlek, lapozz!